- Hei, åpne døren! - Damen, vær så snill!
- Beklager. - Vi trenger hjelp!
- Vær så snill, slipp oss inn! - Vi kan ikke gjøre det. Beklager.
- Hva med sønnen min? - Vi finner ut av det.
Vi har ingenting, og dere har et slott.
- Jeg vet. Jeg vet. - Selv dere har makt! Vær så snill!
- Det var en feil. - Hennes feil.
Hun vet.
Jeg er så lei for det. Beklager.
Travis?
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Gjør noe, Brandon. Gjør noe!
Brandon, det gjør vondt!
Hold kjeft! Bare la meg tenke.
- Jeg vil ikke dø. - Bare la meg tenke, for faen!
- Jeg kommer til å dø. - Vi vil ikke la det skje.
Jeg blør.
- Kulen kan ha truffet en arterie. - I så fall hadde han ikke pratet.
- Du sa at du var lærer. - Hvilket fag?!
- Engelsk litteratur. - Jeg tok førstehjelpskurs hvert år.
Jeg kan ikke så mye. Jeg må se på dette.
Den gikk gjennom. Det er bra. Vi trenger ikke å grave ut kulen.
Ta begge hender. Oppe og nede, press tett sammen.
Vi må stoppe blødningen. Jeg vil sy det sammen.
- Med hva?! - Med det jeg kan finne i huset.
Det kommer til å gå bra, kompis.
Går det bra?
Du kan takle smerten.
- Hvilken smerte? - Nettopp!
- Vi må rulle ham rundt. - Du har et utgangssår også.
Hjelp meg med å flytte ham.
Hei, prat med meg. Hva skjer?
Gjør det vondt når vi flytter på deg?
Ok, du må puste. Dette er det vi skal gjøre.
Jeg syr deg, og når vi er ferdige, flytter vi deg ikke.
- Jeg skal ikke flytte deg mer, ok? - Hvor lenge?
- Før han er bedre. - Men han vil bli bedre?
Ja, han kommer til å bli bedre.
Ok.
Jeg vet ikke engang hva du heter.
Du er så dum.
Hei, James. Hva har du lyst på? Bryst? Vinge?
Alt annet enn lår.
Hvordan går det?
Ganske bra. Bedre.
Hvor vondt har du?
- På en skala fra en til ti. - Tre.
- Tre? - Kanskje fire.
Vel, fire er ganske bra, etter forholdene.
Protein hjelper vel til og er helbredende. Tror du ikke?
Det kan ikke skade.
Hør her. Jeg kan ikke hjelpe deg hvis du ikke sier hva som skjer.
Så om det blir verre må du la meg vite det.
- Forsøk å hvile litt. - Vil du ha litt kylling?
Nei, vi bør spise eggene.
- Chris, kom igjen. Vi må prate. - Ok.
- Hva vil du? - Tørk ansiktet ditt først.
- Hvorfor? - Fordi du har fett i hele fjeset.
- Hva så? - Du drepte en mann i dag, Chris.
Det minste du kan gjøre er å la det påvirke appetitten din.
Jeg må vite hva som skjer. Hva tror du?
- Tror du noe? - Han skjøt James, pappa.
- Han skjøt vennen min. - Han er ikke vennen din.
- Han er det. De er det. - De er barbarer.
- Så jeg er en barbar. - Hvor er samvittigheten din?
Det er slik det er nå. Se deg rundt.
Det finnes ikke noe godt, det finnes ikke noe dårlig.
Det er oss eller dem, drep eller bli drept. Og James, han er en av oss.
- Du har kjent dem i to dager. - Jeg gjorde det jeg måtte.
- Beklager, jeg er ikke lei for det. - Herregud.
Husker du de første månedene av ungdomsskolen?
Ungdomsskolen?
Jeg gjemte meg i hvert friminutt...
...fordi fotballguttene gjorde narr av meg. Husker du det?
Hva du pleide å si til meg?
Jeg sa at du skulle spille med, prøve å passe inn.
Du skulle lære å spille med,
å late som, ikke å bli en av dem.
Og du passer ikke sammen med denne gjengen. Det vet vi alle.
Men det du gjorde i dag, å redde James, det var stort.
Du beviste din verdi. Du kan komme ut av dette som en helt.
Jeg vil ikke være deres helt, og det bør ikke du heller.
Vær forsiktig, pappa. Vi trenger dem.
Nei, det gjør vi ikke.
Jeg gjør det.
- Beklager! Hun er kona mi! - Slipp oss inn!
- Åpne porten! - Er hun gal?
- Det er Travis. - Han er familie.
Det er familien min!
- Hvor er Chris? - Jeg vet ikke. Ikke her.
Vi kom til lyset! Lyset!
Slipp oss inn!
Ok, nå, dytt, dytt!
- Vil du ta en dusj? - Nei.
- Sulten? Jeg kan... - Jeg trenger ingenting.
Hvor er Nick?
Han stakk av, som han alltid gjør.
- Vet du hvor? - Jeg tror han er nordpå.
I Tijuana.
- Beklager. - Hvor er Chris?
Jeg hadde ikke noe valg.
Trav, hvor er han?
Våkne. Vi må dra.
Hva skjer?
Det er flyttedag. Vi har ikke flere kyllinger.
- Vi burde spist eggene. - Jeg er lei av deg, skolefrøken.
- Så hva med James? - Å, jeg kan dra.
- Er du sikker? - Absolutt.
Ok. Så på en skala fra en til ti?
- Null. - Det har bare gått en uke.
- Vi skal bare kjøre en tur. - Hvor?
- San Diego, som planlagt. - USA, baby!
San Diego har brent ned. Det er ikke mer der enn her.
- Tullprat. - Chris, fortell hva vi så.
Vi var aldri i San Diego. Vi så ingenting.
- Byen er borte! - Dette er ikke en debatt, Travis.
Du får bli med, men du må slutte å bable.
- Vi må dra. - Ja visst.
Ok, la oss dra.
Ja. Vi drar.
Pappa. Vi trenger hjelp.
- Husker du hvilken dato det er? - Nei.
Jeg mistet oversikten. Hvorda den? Hør, de venter på oss.
Vel, be dem sitte og vente.
Fire hjørner, ett til hver. Vi løfter ham opp og drar ham inn.
- Går det bra? - Ja, det går bra.
- Vi setter oss bak. - Jeg styrer radioen.
Aldri i verden. Det gjør sjåføren.
Trykk ned den der.
Ha det, Mexico.
Dette er ikke bra.
- Stopp bilen! - Ikke stopp! Vær så snill!
Brandon!
Stopp bilen! Brandon!
Brandon! Stopp den jævla bilen eller så dør vennen din!
- Noe? - Han lever fortsatt. Bare knapt.
Helvete.
Vi kan ikke fortsette slik og vente.
Jeg vet, men vi må lære av det vi gjorde i dag.
Jeg tror ikke han blir bedre.
- Så hva sier vi? - Ja. Hva sier vi?
- Du vil ikke forstå. - Hva i helvete feiler dere?
- Dere er vennene hans. - Han blir ikke bedre.
Han blir det om han får en sjanse. Dere gav ham en uke.
Vi må hjelpe ham. La blode koagulere, som man gjør på sykehus.
- Vi er ikke på et sykehus. - Dette er så bra som det kan bli.
Vi kan overleve her lenge nok til han blir frisk.
Vi har vært her i en uke. Det er trygt. Det finnes ingen smittede.
Dere kan redde James.
Han er livredd på grunn av dere.
- Jeg forstår hvorfor. - Jeg vet ikke hva jeg skal si.
- Pappa, hva gjør du?! - Bare hold deg unna ham.
- Han vil ikke gjøre noe med den. - Dere skal ikke drepe ham.
Og du skal ikke drepe oss. Det tør du ikke.
Hva faen?!
- Hvorfor gjør du dette? - Jeg gjør det for deg.
Hva skjer med pistolen?
Vennene dine. De vil avlive deg.
- De sier at du vil forstå. - Hvorfor tror du jeg ble med i bilen?
Jeg forstår ikke. Hvorfor drepe deg? Hvorfor ikke bare forlate deg her?
Vi hadde enda en venn ved Cortez-sjøen.
- Han som ble bitt, ikke sant? - Ja, Troy.
Han var syk og vi prøvde å finne ut av ting.
Vi visste ikke hva som ville skje med ham.
Vi visste at det var umulig at han ikke ble forvandlet.
Troy visste det, og fikk oss til å love at det ikke ville skje med ham.
Og det gjorde det ikke.
Uansett hvor vi drar, er det samme historie, bare forskjellige folk.
Da tiden var inne, ble Troy... han ble redd.
Han mistet motet, ba oss om å ikke gjøre det, prøvde å stoppe oss.
Brandon skulle gjøre det, men han kunne ikke... trekke av.
Så jeg tok pistolen...
...Jeg så ham i øynene, og sa at jeg var lei for det.
Det var vel det minste jeg kunne gjøre.
Og så var han borte.
Dette er noe annet.
Du er ikke syk. Du er ikke døende. Du vil bli bedre.
Alt du trenger er tid.
Spiller ingen rolle. Det som betyr noe er at de tror jeg er døende.
Det er det hele.
Jeg er en byrde.
- Ja? - Det er meg.
- Hva vil du? - Prate.
Og jeg trodde du var sulten, så jeg tok med litt mat.
- Ikke mye, men jeg gjorde mitt beste. - Sett det ned.
- Opp med armene. Snu deg. - Stoler du ikke på meg?
Jeg vil det. Du aner ikke hvor mye jeg vil det. Hvor er de andre?
I nærheten. Det var en død. De gikk for å ta den.
- Kommer de hit? - Nei. Kanskje. Jeg vet ikke.
Sett deg.
Hør, jeg... Pappa, jeg vil bare si, at...
...jeg forstår.
Å, du forstår.
Hva forstår du?
Det du prøver å lære meg. Du liker jo ikke James engang.
- Nei, det gjør jeg ikke. - Men du prøver likevel å redde ham.
- Og hvorfor? - Fordi livet hans betyr noe.
Og vi er ikke bruk og kast.
De har kjent James siden han var seks år...
...og de vil drepe ham. Tenk deg hva de vil gjøre med meg.
Nei, nei. Jeg skal få oss ut herfra. Ok?
- Alt vil bli ok. - Ok.
Jeg lover. Jeg lover.
- Karer! - Chris, hva gjør du?!
Chris! Hva i helvete?!
- La meg gå! - Jeg har ham! Hold kjeft!
Nei. Nei.
- Brandon... Ikke gjør det. - Beklager, kompis.
- Gi meg mer tid. Jeg lover. - Brandon, ikke!
Hold kjeft! Begge to.
- Chris, ikke la dem gjøre dette. - Kom igjen, vis meg nåde.
Chris.
Kan vi prate litt?
- Ja, kom hit. - Han får ikke bli med.
Elias. Bonden. Han hette Elias Suarez.
Født i 1961, 12. februar. Det er bursdagen din.
Vi bør ikke blir overrasket av tilfeldigheter.
Dette er for alltid, Chris. Kjører du, vil jeg ikke klare å finne deg.
- Du er knapt 16 år. - Hva vil du at jeg skal gjøre?
Bli med deg?
Vi klarte oss fint på egen hånd. Vi kan. Nå kan jeg gå, vi kan.
Pappa... Din metode funker ikke. Det kan den ikke.
Jeg lovet moren din å ta vare på deg.
Og det gjør du.
- Hva? - Ved å la meg dra, gjør du det.
Du vil ikke gjøre det som må gjøres. Jeg klarer meg bedre uten deg.
Du fikk meg til å tro at jeg var ute av meg. Men det var og er jeg ikke.
Jeg bare... Tilpasset meg. Jeg har det bra nå.
Jeg ber om at du ikke drar.
Vet du hva som er morsomt? Med mamma, gjorde du det.
Hva gjorde jeg?
Du fant det i deg å gjøre det som må gjøres,
og så... forsvant det.
Chris, du tar feil. Det er en forskjell.
Ikke nå lenger.
- La oss dra! - Vi ses, pappa.
- Kjør meg hjem. - Jeg ber deg, Chris.
Chris. Kom igjen.
Kom ut av bilen.
Chris.
Chris!
Faen ta deg, Chris!
- Hva er sannsynligheten? - For?
I to dager går jeg... prøver å finne veien til havet,
og når jeg endelig ser vannet...
...ser jeg hotellet... ...lyse som et jævla fyrtårn.
- Og det er deg. - Vi hadde flaks.
Hadde vi?
Hva mener du?
Hadde jeg ikke sett det lyset...
...hadde jeg aldri behøvd å fortelle hva jeg gjorde til noen.
Travis, du gjorde ikke noe galt.
Jeg forlot ham.
Baby, kom hit. Du må høre på meg, ok?
Han var sønnen min, og jeg forlot ham.
Vi skal komme oss gjennom dette.
Vi kommer gjennom det.
Jeg sviktet ham, Maddie. Jeg sviktet ham og jeg sviktet henne.
Du sa det selv, Travis. Du sa det.
- Han gav deg ikke noe valg. - Jeg kunne latt dem drepe James.
Det ville vært feil, men det hadde vært det rette for sønnen min.
Han er fortsatt der ute. Det er han. Du må bare tro på det.
Den kvelden på vingården. Jeg tok feil. Det gjorde jeg.
- Han truet Alicia, datteren din. - Jeg... Jeg angrer på at jeg sa det.
Før du og jeg var en familie, var Liza, Chris og jeg en familie.
Så den "de er våre barn" -driten jeg liret av meg var naiv.
Du og jeg er først og fremst foreldre. Og ditt...
ditt ansvar var Alicia, og du gjorde det du skulle.
Mitt ansvar var Chris.
Jeg lovet henne at jeg skulle beskytte ham.
Jeg vet det.
Vet du hva jeg tenkte på da jeg gikk hit?
Jeg glemte... å si at jeg elsker ham.
Jeg innså at det siste jeg sa til ham var...
... "Faen ta deg."
Det er det siste faren hans sa. Det er det han kommer til å huske.
Du kjente ham ikke da han var liten. Men han hadde...
...et stort hjerte.
- Han var en så snill gutt. - Jeg vet det.
Da du møtte ham var han allerede så sint.
På meg, på Liza.
Vi fjernet familien hans, han mistet sitt sted. Han hadde ikke noe sted.
Jeg elsket ham. Jeg sluttet aldri.
Han så bare min avsky
for hva han ble, hva jeg lot ham bli.
- Det er alt han vil huske. - Han visste.
Nei.
- Det var sant da, men nå... - Hva? Fortell.
Alle sammen lever fortløpende.
Helt uten videre kan alt være over og...
og da får man aldri sjansen.
Jeg skulle bare ønske at jeg hadde sagt det til ham, det er alt.
Jeg må finne Alicia.
- Andrés. - Vi måtte slippe dem inn, 43 stykker.
Vi har ikke nok til halvparten. Jeg har undersøkt kanskje en av tre.
Når jeg har undersøkt alle får vi bestemme hvem som er trygge og ikke.
- Hva vi gjør med de som ikke er det. - Hvor er Alicia?
- Det er ikke et bitt. - Jeg vet det. Du kan ta ned skjorten.
- Jeg ble slått med balltre. - Det er ok. Jeg tror deg.
- Takk. - Beklager.
- Er han ok? - Han vil bli ok.
Kan du bli med meg?
Mamma?
Det er noe jeg ikke sa i går kveld, som du må forstå.
Du trenger ikke å si noe. Jeg...
- Jeg forstår. - Nei. Ok? Det kan du ikke.
- Så bare... Bare hør på meg, ok? - Ok.
Det handler om faren din.
Ulykken hans...
...det var ikke en ulykke.
- Hva? - Jeg bare...
Jeg trodde jeg gjorde det rette ved å ikke si noe. Jeg visste ikke.
Du sa at han sovnet.
- Det gjorde han ikke. - Mamma?
Beklager.
Er du sikker?
- Jeg ville ikke sagt noe ellers. - Han kræsjet bilen sin.
Hvordan kan du vite...
Det var en lapp. Han la igjen en lapp.
De fant den i hanskerommet.
Hva stod det på den?
- Det er ikke viktig. - "Det er ikke viktig"?!
Han var en mann av få ord, ok?
Og han kunne være ganske...
...nøyaktig om han ville.
Si det.
"Jeg elsker dere alle..."
"...men nok er nok."
Og det var det?
Ja.
- Vet Nick om det? - Nei.
- Nick er grunnen til det. - Til hva?
At jeg holdt det hemmelig. Det er så mye av faren deres i Nick.
Måten han kan lyse opp et rom med smilet sitt...
...eller bringe det til taushet. Det er umulig å ignorere.
Man kan ikke ikke se det.
Hold hånden min.
Jeg var så redd for at Nick skulle ende opp som ham at jeg...
- Det er ok. - Nei, du fortjener bedre.
Du fortjener mer, så mye mer.
Men du må vite at jeg aldri... Jeg har aldri elsket deg mindre.
Aldri.
Jeg trodde du hadde det bra.
- Jeg måtte det. - Beklager.
Jeg vet.
Jeg er så lei meg for det.
Jeg elsker deg også.
Takk.
Hallo!